Du må hellere tage den med, Don. Der er koldt ude på gården.
- Hvor mange skjorter tager du med? - Tre.
- Jeg tager fem med. - Fem?
Jeg sagde på kontoret, at jeg nok ikke er tilbage før tirsdag.
Vi er der i eftermiddag. Fredag, lørdag, søndag, mandag.
Vi gør det til en lang vidunderlig weekend.
Den lyder godt nok lang.
Det vil gøre dig godt, Don, efter alt det du har været igennem.
Træer, græs, cider og kærnemælk...
og vand fra brønden, der er koldere end noget andet...
Wick, hold nu op. Hvorfor fremhæver du væsker sådan? Kedelige væsker.
Undskyld, Don.
Det ville være en god idé hvis vi tog min skrivemaskine med.
Hvorfor?
Jeg vil skrive deroppe, komme i gang med romanen.
- Har du virkelig lyst til at skrive? - Hvorfor ikke?
Efter det, du har været igennem.
Jeg har ikke rørt det i ti dage.
Det ved jeg, du ikke har.
- Hvor er skrivemaskinen? - I stuen.
I skabet.
Omme bagved.
Er du sikker på, den er i skabet? Jeg kan ikke finde den.
Prøv ved skrivebordet.
Er den ikke under din seng?
- Fandt du den? - Ja, ja.
Her er den.
Her er noget papir. Vi sætter et bord på den sydvendte terrasse.
Ingen vil forstyrre dig. Det skal jeg sørge for.
Måske kan vi smutte ned i klubben på lørdag.
- Den skal jeg ikke nær. - Hvorfor ikke?
Det er en samling hyklere. Jeg kan ikke lide, at de hvisker om mig.
"Se, hvem der er kommet fra New York, Birnam-brødrene."
Eller rettere, sygeplejeren og den invalide.
Hold nu op. Der er ingen, der ved det.
Alarmen går lige så snart, vi står af toget.
"Den spedalske er her. Gem sprutten."
- Det er Helen. - Jeg åbner.
- Helen. - Hej, Wick. Hvor er Don?
Det var godt, jeg nåede det. Jeg var bange for, I var smuttet. Gaver.
Den nye Thurber-bog med vittigheder og billeder...
et nydeligt lille dobbeltmord af Agatha Christie...
cigaretter, tyggegummi.
Og skat, hav det vidunderligt.
Og glem ikke: Masser af søvn, masser af mælk...
Masser af cider og masser af dejligt koldt vand fra brønden.
Buk dig.
Jeg skal af sted. Jeg er ti minutter for sent på den til koncerten.
- Vi ses, Wick. - Hvilken koncert?
Carnegie Hall. Bob Roller dirigerer. De gav mig to billetter på kontoret.
- Hvem tager du med? - Ingen.
Ingen? Hvad spiller de?
Brahms' anden symfoni, noget Beethoven...
noget Händel og ikke et eneste kvæk af Grieg.
- Lyder skønt. - Farvel, drenge. Vi ses på mandag.
- Tirsdag. - Vent lidt.
- Jeg fik lige en skør idé. - Og det er?
Hvem siger, vi skal med toget kl. 15:15?
- Vi kunne tage det kl. 18:30. - Hvad snakker du om?
Hvis vi tog det senere, skulle Helen ikke alene til koncert.
Hun har to billetter, ikke?
Nej, jeg vil ikke lave om på jeres planer.
I skal med det 15:15.
Helen, det er så fjollet.
En stor koncert, et tomt sæde ved siden af dig.
Det hele er planlagt.
De møder os ved stationen, og middagen venter.
Ring og sig, vi kommer senere. Middag kl. 21, i seng kl. 22.
- Niks. Vi tager af sted. - Wick har ret.
Tænk ikke på det sæde. Jeg finder en pæn sydamerikansk millionær.
Hør bare. Og i øvrigt skal vi tage benene på nakken for at nå det tog.
- Fem minutter i tre. - Se selv.
- Vær nu ikke så stædig. - Så tag dog af sted.
- Hov, hov. Jeg skal ikke af sted. - Hvad snakker du så om?
- I skal af sted, dig og Helen. - Mig og Helen?
Det var tanken. Hvem holder af Brahms, du eller jeg?
- Kan du ikke lide Brahms mere? - Jeg pakker færdig, tager en lur.
Sludder. Hvis nogen skal af sted... Helen er din pige.
- Han har fat i noget der, Don. - Og du skulle ikke være alene.
Ikke det? Man kan ikke stole på mig?
- Altså, skat. - Efter det, du har været igennem...
Jeg kan ikke gå til koncert. Ikke med alle de mennesker.
Jeg kan ikke klare alle de mennesker.
Jeg vil være lidt alene for at få samling på mig selv.
Er det så sært et ønske?
Vær nu ikke så krænket. Gider du lige?
- All right. Var der andet? - Kom nu, drenge.
Kom, Helen.
- Du bliver her. - Hvor skulle jeg tage hen?
- Du er her, når vi kommer tilbage? - Jeg forlader ikke lejligheden.
Du har lovet mange ting.
Hvis du ikke tror mig, så tag nøglerne, lås mig inde som en hund!
Vi må stole på Don. Det er det eneste, vi kan gøre.
Undskyld, Don. Lad os gå, Helen.
- Hej så længe, Don. - Hej.
Buk dig.
- Hvad er det? - Det er vist whisky.
- Hvordan er den landet der? - Det ved jeg ikke.
Den faldt vel ned fra himlen, eller den blev kastet mod væggen og sad fast.
- Jeg har vel lagt den der. - Ja, det har du vel.
Jeg husker ikke hvornår. Det var vel i sidste episode.
Eller den før. Jeg ved det ikke.
Se ikke sådan på mig. Det betyder intet.
Jeg vidste ikke, den var der. Hvis jeg gjorde, havde jeg ikke rørt den.
- Så vil du være ligeglad? - Med hvad?
- Tag du af sted med Helen. - På grund af den der?
Du tror, jeg ville af med dig på grund af flasken?
Det gør mig vred. Hvis du siger ét ord til...
tager jeg ikke med på din forbandede weekend!
Lad os gå.
Du opfører dig ordentligt, ikke, skat?
Jo. Vil du holde op med at overvåge mig hele tiden?
Lad mig ordne det på min måde. Jeg prøver!
Jeg ved, at du prøver.
Vi prøver begge to. Du prøver at lade være med at drikke...
og jeg prøver ikke at elske dig.
Ring til gården og sig, at vi kommer med toget kl. 18:30.
Ja.
Vi ses.
Kom så. Han skal nok klare det.
Hvad hvis han går ud og køber en flaske til?
Han har ikke en øre. Der er ingen butik eller bar...
der vil give ham kredit.
Er du sikker på, han ikke har gemt en flaske til?
Jeg har endevendt lejligheden.
De steder, han kan finde på.
Hvem er det?
Mrs. Foley. Jeg er her for at gøre rent.
Skal det være i dag?
Jeg burde skifte sengetøjet, og jeg skal også støvsuge.
- Kom på mandag. - All right, mr. Birnam.
- Er Deres bror hjemme? - Nej.
Hvad med mine penge? Har han ikke lagt nogen penge?
- Hvad for nogle penge? - Mine 10 dollars.
- Har han ikke lagt dem? - Måske. Hvor ville han have lagt dem?
- I køkkenet. - Hvor i køkkenet?
I sukkerskålen.
Øjeblik.
De er der ikke. Han må have glemt det.
Jeg ville købe ind.
- De får dem på mandag. - All right, mr. Birnam.
- To flasker whisky. - Jeg er ked af det, mr. Birnam.
- Hvad er du ked af? - Deres bror var her.
Han vil ikke betale for Dem længere. Det var sidste gang.
- To flasker whisky. - Hvilken slags?
Det ved du godt. Den billigste.
Ikke noget af det der 12 år gamle, lagret-på-fad snask til mig.
- Sprut er sprut. - Vil De have en pose?
Ja, jeg vil have en pose.
Deres bror sagde, jeg ikke skulle sælge det til Dem, selvom De havde penge.
Jeg kan jo ikke afvise folk, vel? Ikke med mindre De var mindreårig.
Jeg er ikke mindreårig. Og blot for at lette din samvittighed...
så er det til at fylde min cigaretlighter.
Ja?
Tak.
- Goddag, mrs. Deveridge. - Goddag, mr. Birnam.
Det er den nydelige unge mand, der drikker.
- Hvordan har min gode ven Nat det? - Ja, mr. Birnam?
Da det er en særligt dejlig eftermiddag...
har jeg besluttet mig for at anmode om Deres hånd.
Hvis De ser sådan på det, må jeg drukne mine sorger i whisky.
- Bare en, det er det hele. - Det kan jeg desværre ikke.
Javel? Lad mig gætte.
Min bror har undermineret mig finansielt.
Jeg sagde intet om uret eller manchetknapperne.
Mange tak, Nat. Det vil glæde dig at høre...
at vi kan handle med kontanter.
- En ren whisky. - Det var tanken.
Tør det ikke op.
Lad mig have min lille onde cirkel.
Cirklen er den perfekte geometriske figur.
Ingen slutning, ingen begyndelse.
- Hvad er klokken? - Kvart i fire.
Godt. Vi har hele eftermiddagen sammen.
Lad mig vide, når den er kvart i seks. Det er meget vigtigt.
Jeg skal på landet i weekenden sammen med min bror.
Hej, mr. Birnam. Dejligt at have Dem i organisationen igen.
Hej, Gloria. Jeg ville ønske, jeg kunne tage dig med, Nat.
Du og det, der følger med...
selvom jeg ikke er helt afskåret fra civilisationen.
Der er selvfølgelig problemet med transporten ud på landet.
Hvordan man smugler de to bomber forbi den Kgl. Livgarde.
Jeg ruller den ene ind i Saturday Evening Post...
så min bror kan finde den.
Han skal finde den. Det vil berolige ham.
Den anden flaske... Kom her.
Den lægger jeg i min brors kuffert.
Han skal selv tage den med uden at vide det.
Mens han hilser på opsynsmanden...
tager jeg den ud og gemmer den i et gammelt hult æbletræ.
Mr. Birnam, hvorfor holder De ikke op lidt?
Det kan være, jeg ikke rører en dråbe, mens jeg er der.
Det, ingen forstår, er, at jeg skal vide, den er der.
Jeg kan ikke være helt afskåret fra det. Det er djævelsk.
Det, der gør en skør.
Ja, dem kender jeg mange af.
De sætter en flaske på hylden.
De vil bare se på den. De tager ikke engang en proptrækker med.
Pludselig griber de flasken og bider halsen over på den.
Hvis du irettesætter mig én gang til, spørger jeg sagføreren om skilsmisse.
Glem nu ikke, kvart i seks. Min bror skal finde mig hjemme...
pakket og klar.
Skal vi danse?
De er vældig pæn, mr. Birnam.
Det siger du sikkert til alle drengene.
Selvfølgelig. Men med Dem mener jeg det.
- Sæt dig. - Nej tak.
Tak, men nej. Der er en, der venter.
Ham der? Han går garanteret med svangstøtte.
Det er en af mine forældres gamle venner.
Nydelig herre. Han køber whisky til mig.
Han burde give dig rubiner og en villa i Calcutta med udsigt over Ganges.
- Vær nu ikke "latter." - Gloria, hold nu op.
Hvorfor bringe vort venskab i fare med disse afskyelige forkortelser?
Jeg er fri senere, hvis De har lyst.
Jeg tager væk i weekenden. En anden gang.
Når som helst.
Jeg elsker det bagerste af Deres hår.
Nat, rør en til sammen.
- Du må hellere tage den med ro. - Tænk ikke på mig.
Lad mig bare vide, hvornår den er kvart i seks.
Kom, vær med. En lille dram drømme.
- Nej tak. - Du billiger ikke, at man drikker?
Ikke på Deres måde.
Det får min lever til at skrumpe, ikke?
Det marinerer mine nyrer, ja.
Men hvad med mit hoved.
Det smider sandsækkene over bord så ballonen kan hæve sig.
Jeg er pludselig over almindeligheden. Jeg er overordentligt selvsikker.
Jeg går på line hen over Niagara Falls.
Jeg er en af de store.
Jeg er Michelangelo, der former Moses' skæg.
Jeg er van Gogh, der maler sollys.
Jeg er Horowitz, der spiller "Kejserkoncerten."
Jeg er John Barrymore, før filmene greb ham om struben.
Jeg er Jesse James og hans to brødre. Alle tre!
Jeg er W. Shakespeare.
Og det derude er ikke længere 3rd Avenue.
Det er Nilen...
og ned ad den flyder Cleopatras båd.
Kom her.
"Purpur var sejlene, der duftede så sødt at vindene blev elskovssvimle.
Sølvårerne...
holdt takt med fløjters klang."
Måske han er på Mirandis eller Nat's Bar, eller ovre på 42nd Street.
Og hvad så?
- Du tager da ikke af sted? - Det gør jeg i hvert fald.
- Du kan ikke forlade ham i fire dage. - Jo, jeg kan.
For Guds skyld. Hvis han er alene, kan alt ske.
Jeg har travlt på kontoret hele lørdag og søndag.
Jeg kan ikke passe på ham. Du ved, hvordan han er.
Han bliver kørt over. Anholdt.
Han taber en cigaret og brænder op i sengen.
Hvis det sker, så sker det, og jeg håber, det gør.
Seks år. Jeg har fået nok!
- Det kan du ikke mene. - Jo.
- Det er frygteligt, men jeg mener det. - For Guds skyld...
Hvem prøver vi på at narre? Vi har prøvet alt, ikke?
Vi har argumenteret, forkælet ham, overvåget ham tæt.
Vi har prøvet at stole på ham. Hvor tit har du grædt?
Hvor tit har jeg banket ham?
Skrabet ham op af rendestenen og pumpet lidt selvrespekt ind i ham...
og han falder i igen, hver eneste gang.
Han er syg.
Det er, som er der noget galt med hans hjerte eller lunger.
Du burde ikke forlade ham, når han har et anfald. Han har brug for hjælp.
Han vil ikke have vores hjælp. Han hader os.
Han vil være alene med sin flaske.
Det er det eneste, han bryder sig om.
Hvorfor narre os selv?
Han er håbløs alkoholiker.
"Stolte borge, skyomkransede tårne...
og høje templer, ja, den hele klode..."
Mr. Birnam, De skulle tage hjem. Det er sent.
"med alle dens beboere forgå."
De burde tage hjem af hensyn til Deres bror.
- Hvem siger det? - De sagde, De skulle af sted.
- Husker De ikke det? - Hvad er klokken?
- Ti minutter over seks. - Hvorfor sagde du det ikke?
Hvad tror De, jeg har lavet den sidste halve time?
Deres byttepenge!
Taxa! Taxa!
Du kan komme med så langt som Grand Central.
- Nej tak. Jeg venter her. - Du er tosset.
Fordi jeg ikke vil give op? Måske.
Giv slip på ham. Giv dig selv en chance.
Farvel, Wick.
"Kære Don - Jeg ventede på dig.
Pas nu på. Sov lidt.
Spis. Og ring til mig, ring, ring. Helen."
Jeg troede, De tog væk i weekenden.
Hvad laver du? Giv mig en drink.
Kommer straks. Jeg laver lige lidt frokost.
Hold op og giv mig drink. Kom nu. Kom nu!
Okay.
- Kan du ikke skynde dig lidt? - Værsgo.
Den unge dame kom forbi i går for at finde Dem.
- Hvilken ung dame? - Hende med leopardpelsen.
Ja?
Hun lod, som om hun kom tilfældigt forbi.
Men hun var på vej rundt efter Dem.
- Hvad sagde du? - At De ikke har været her i to uger.
Godt. Hun må ikke se mig, ikke sådan her.
- Hvorfor holder De ikke op? - Det kan jeg ikke.
Når man hopper på karrusellen, skal man med hele vejen.
Rundt og rundt til den forbandede musik gør sig selv træt...
og den holder op med at køre rundt.
- Hvad med at spise lidt af det her? - Tag det væk.
De må spise noget af og til.
Bare giv mig en drink til.
Mr. Birnam, det er morgen.
Det er nu, man har mest brug for det. Har du ikke lært det endnu?
Om aftenen er det en drink. Om morgenen er det medicin.
- Må jeg spise? - Lidt til siden.
Er du nogensinde bange, når du vågner? Så sveden bare kommer?
Nej, ikke dig. Det er enkelt for dig.
Vækkeuret ringer, du åbner øjnene...
børster tænder og læser Daily Mirror.
Ligger du nogensinde i sengen og kigger ud af vinduet?
Der kommer lidt dagslys ind, og man begynder at tænke.
Bliver det lysere? Bliver det mørkere?
Er det daggry eller skumring? Det er et rædselsvækkende problem.
For hvis det er daggry, er man død.
Barerne er lukkede, og butikkerne åbner først kl. 9.
Man kan ikke klare den til kl. 9!
Eller måske er det søndag. Det er det værste.
Så åbner butikkerne slet ikke, og I åbner først kl. 1. Hvorfor?
Fordi vi skal i kirke en gang imellem.
Ja, når man har mest brug for jer.
Hvad skete der med de to flasker? Drak du dem i går aftes?
- Hvilke to flasker? - De to, du havde.
Nå ja, jeg havde vist to flasker.
Jeg gemte en af dem. Jeg har den stadig.
Jeg er kapitalist. Jeg har ubrugte reserver. Jeg er rig!
Hvis De havde penge nok, ville De slå Dem selv ihjel på en måned.
Nat, var der en herre her... Goddag, mr. Birnam.
- Skulle De ikke af sted i weekenden? - Åbenbart ikke.
- Spurgte en herre efter mig? - Ikke så vidt jeg ved.
Han skulle komme ved 11-tiden. Han er fra Albany.
- Endnu en af forældrenes venner? - En af deres venners venner.
Der var en, der ringede til mig om ham. Bad mig vise ham byen.
- Sådan noget som Grants grav? - "Abso."
Det er utroligt, så mange der kommer fra Albany for at se Grants grav.
Nogle gange ville jeg ønske, De kom fra Albany.
Hvad ville du vise mig?
Masser af ting. Music Hall, New Yorker-taget, måske.
De viser nu i et teater på 44th Street...
en uforkortet version af Hamlet.
Der kunne vi tage hen.
- Kender du Hamlet? - Jeg kender 44th Street.
Jeg ville gerne høre din fortolkning af Hamlet.
Jeg skal gerne give Dem den.
Middag bagefter, tror jeg. Ikke før.
Man skal altid se Shakespeare på tom mave.
- Ikke engang en saltkringle? - Må jeg bede om et glas vand?
Naturligvis. Hvad skal du have til at skylle den ned med?
- Det her er Nat's bar, ikke? - Det sagde han jo.
Jeg leder efter en ung dame ved navn Gloria.
- Er De Miss Gloria? - Mig? Nej, det er jeg ikke.
Jeg bor sammen med Gloria. Hun er her ikke.
- Er hun ikke? - Hun er syg. Hun er på hospitalet.
Sprængt blindtarm, midt om natten.
Bare sådan. Skræmte livet af mig.
Det er forfærdeligt.
- Farvel. - Farvel.
Kan jeg lige tale med Dem?
Nej tak. Mange tak, men nej.
- Selv tak. - Så lidt.
Var det ikke lidt groft at sende den rare mand alene til Grants grav?
Når jeg kan gå ud med Dem?
- Vær ikke "latter." - Har vi en fast aftale?
- De mente det, ikke? - Naturligvis.
Jeg skal have ordnet ansigtet, fingrene, det hele, nu.
- De henter mig, ikke? - Hvornår kan det passe?
- Hvad med kl. 20? - Fint.
Jeg bor i huset på hjørnet med antikvitetshandleren...
den med træindianeren udenfor.
- "På med krigsmalingen", siger jeg. - Jeg skal være der.
Anden sal, mod gaden.
Mr. Birnam, jeg har kun noget halvformelt.
- Passer det? - Det er fint.
Hej så længe, Nat.
Den sidste.
Hæld den stille, hæld den blidt og op til kanten.
Der er mange barer på 3rd Avenue.
Gør mig en tjeneste. Køb den et andet sted.
- Hvad er der galt? - Hvorfor holde hende for nar?
- De tager hende ikke med i byen. - Hvem siger det?
De er fuld og har det bare i munden.
- Giv mig en drink. - Den anden tøs... dame, mener jeg...
- Jeg bryder mig ikke om det, De gør. - Hold mund.
De skulle have set hende lede efter Dem i aftes...
med regn i øjnene og mascaraen vasket væk.
- Giv mig en drink! - Det er en fornem ung dame.
- Det er hun i hvert fald. - Hvorfor har hun valgt en fyr...
- der bæller som dig? - Det er lidt af et problem, ikke?
Den pæne unge mand, der drikker, og den fornemme unge dame.
Hvordan rodede hun sig ud i det? Hvorfor drikker han og holder ikke op?
Det er min roman.
Jeg burde begynde at skrive den ude på landet.
Uhyggeligt. Ikke noget for Månedens Bog.
En gyser.
En spritters tilståelser: En alkoholikers optegnelser.
Kom nu. Giv nu op.
Ved du, hvad jeg vil kalde den? Flasken.
Sådan. Ganske enkelt Flasken.
Jeg har det hele i hovedet.
Lad mig fortælle dig første kapitel.
Det begynder en våd eftermiddag for ca. tre år siden.
La Traviata var matinéforestillingen på Metropolitan.
Deres hat og frakke.
- Her. - Har De glemt noget?
Nej, jeg skal bare hjem hvis De ikke har noget imod det.
- Det er vist ikke Deres? - Det er det ikke.
- Det er, hvad der står... 417. - Jeg er ligeglad, hvad der står.
- Sedlerne må være blevet byttet om. - Det kan være.
Find min jakke. En almindelig regnfrakke og en bowler.
Ved De, hvor mange regnfrakker vi har på sådan en dag?
- Omkring tusind. - Lad mig finde den.
Det er imod reglerne.
Jeg venter ikke her, til forestillingen er slut.
- De kan få Deres frakke i morgen. - I morgen?
Der er noget i lommen på den frakke, som jeg...
Jeg har ingen penge på mig, jeg skal bruge den frakke nu!
Hør nu, hvis alle rodede rundt i de frakker...
Der er regler. Der må være regler!
Hvad foreslår De så?
Vent, til den anden kommer, og byt.
Jeg vil have min frakke!
Så vidt det angår mig, så er det Deres frakke.
De er en stor hjælp.
- Det er min frakke, De har der. - Og det er min, gudskelov.
- De byttede rundt på sedlerne. - Jeg troede aldrig, De ville komme.
- De kan ikke have ventet længe. - Siden første arie i første akt.
Kommer De altid forbi til ouverturen?
Øjeblik.
Min paraply, tak.
- Grib. - Mange tak.
Det må De meget undskylde.
De er den groveste person, jeg har mødt. Hvad er der galt?
- Jeg er vel bare grov. - Man skulle tale med Deres mor.
- Det er prøvet, Miss St. John. - Jeg hedder ikke St. John.
- St. Joseph, da. - St. James.
Fornavnet er Hilda eller Helen eller måske Harriet.
- Helen. - All right, Helen.
- Og jeg ved, De er fra Toledo, Ohio. - Gør De? Hvordan?
Jeg havde tre lange akter til at finde ud af det gennem frakken.
Initialer, mærket. Alfred Spitzer Pelse, Toledo, Ohio.
Måske jeg skulle have undersøgt Deres frakke.
- Men De gjorde det ikke? - Jeg havde ikke tid.
Godt. Jeg hedder Don Birnam.
Goddag.
- Hvad synes De om New York? - Jeg elsker den.
- Bliver De længe? - Åh, måske 60 år.
- Jeg bor her nu. Jeg har et job. - Som hvad?
- Time Magazine. - De kan måske hjælpe mig.
- Ja? - Med at blive "Årets mand"?
- Med glæde. Hvad laver De? - Tja, hvad laver jeg?
Jeg er forfatter. Jeg er lige begyndt på en roman.
Jeg er faktisk begyndt på flere, men synes aldrig at gøre en færdig.
Hvorfor skriver De så ikke noveller?
Dem har jeg nogle af... første afsnit.
Så er der en halv første scene af et skuespil...
der foregår i det skæve tårn i Pisa.
Det forklarer, hvorfor det er skævt, og at alle bygninger bør være det.
- Det vil de elske i Toledo. - For resten...
- Skal De høre Lohengrin? - Jeg ved det ikke.
Hvis De gør, slipper jeg ikke frakken.
- Tænk ikke på det. - Men det gør jeg.
For at være helt sikre, burde vi gå sammen.
Det kunne vi.
Står De i telefonbogen?
- Ja, men jeg er ikke så tit hjemme. - Jeg ringer til Dem på kontoret.
Redaktionel research. Hvis Henry Luce svarer, så læg på.
All right.
- Skal De med taxa? - Nej tak, jeg tager undergrunden.
- Fornuftigt. - Faktisk...
skal jeg til en ekstremt skør fest på Washington Square.
Hvis De har lyst, kan jeg tage Dem med.
Mange tak, men jeg skal op til en ven.
- Farvel, mr. Birnam. - Farvel.
- Hvem smed den? - Den faldt ud af min lomme.
- Går De altid rundt med sådan en? - Nej.
Den ven, jeg skal op til, er forkølet.
Jeg ville tage den her med og lave en varm toddy til ham.
Giv ham noget varm limonade og noget aspirin.
- Det skal jeg gøre. - Farvel.
Åh, miss St. James.
- Ja? - Hvad var det for en slags fest?
- Et cocktail party. - Gælder invitationen stadig?
Naturligvis. Kom.
Så de går til fest, han bliver stangstiv og falder på røven.
Nej, da. Nu er han blevet vild med pigen.
Han drikker tomatjuice. Rører ikke sprut hele ugen.
- I to uger, seks uger. - Forelsket, hva'?
Det er det, der bliver så svært at skrive.
Kærlighed er det sværeste at skrive om.
Det er så enkelt. Det skal fanges gennem detaljerne...
som det tidlige morgenlys, der rammer det grå tin...
på nedløbsrøret foran hendes hus.
Telefonen, der lyder som Beethovens "Pastorale."
Et brev skrevet på brevhovedet fra hendes kontor i lommen...
fordi det dufter som alle syrenerne i Ohio.
Hæld den op, Nat.
Han tror, han er helbredt.
Hvis bare han kunne få et job, kunne de blive gift, og det er så det.
Men det er det ikke, Nat. Ikke helt.
For en dag, en forfærdelig dag...
Bliv ved.
Pigen har skrevet til sine forældre i Toledo.
De vil møde den unge mand, så de kommer til New York.
De bor på Hotel Manhattan.
Hun vil introducere ham for sine forældre på deres første dag.
Klokken et, i lobbyen.
Det var ikke nok, ikke for New York.
Han vaskede mit hår, masserede hovedbunden og gav mig en manicure.
Jeg troede, de ville rive mine sko af og male mine tånegle.
Jeg havde en dejlig morgen. Kiggede lidt vinduer.
- Ville ikke blive alt for træt. - På grund af den unge mand?
- Hør nu, mor. - Hvem fik du håret klippet for?
- Hvor bliver Helen mon af? - Hun kommer.
Ham Birnam-fyren gik på Cornell, ikke?
- Det tror jeg nok. - Han blev aldrig færdig. Hvorfor mon?
- Hvor gammel er han? - 33.
Han har intet job. Så vidt jeg kan se, har han aldrig haft et.
Jeg ville ønske, Helen ikke var så svævende.
Det kan være, han har lidt penge. Der er der jo nogle, der har.
- Han burde alligevel have et job. - Han er forfatter.
Hvad har han skrevet? Jeg har aldrig hørt om ham.
Slap af. Du venter altid det værste.
Jeg håber, han forstår, at Helen er vores eneste datter.
Vi burde vide lidt om ham.
Det kommer alt sammen frem... hans baggrund, hans udsigter...
hvilken kirke, han tilhører.
Hotel Manhattan? Vil De kalde miss Helen St. James.
St. James. Ja, hun er i lobbyen.
Helen? Don.
Jeg er forfærdelig ked af det, men det varer lidt, før jeg kan komme.
Spis bare frokost og sig undskyld til dine forældre.
Ikke noget alvorligt. Jeg skal nok være der.
Farvel.
Sluk det lys.
- Sluk det! - For Guds skyld.
Jeg troede, du var sammen med Helen og hendes far og mor.
Hvad skete der?
- Kom nu. - Jeg kunne ikke klare det.
Ikke klare hvad? Tog du ikke hen for at se dem?
Det gjorde jeg da, præcis kl. 13.
Jeg så dem, men de så ikke mig.
- Hvordan kan det være? - Sådan et par pæne, respektable folk.
Jeg kunne ikke møde dem. Og alt det, de ville spørge om?
Jeg kunne bare ikke, ikke kold.
Jeg måtte drikke først, bare en, men den gjorde bare ikke noget for mig.
Så du fik en til og en til. Din stakkels idiot.
Lærer du aldrig, at for dig er det som at træde ud fra et tag...
og regne med kun at falde en etage?
Vil du ringe til hende?
Sig noget til hende. Sig, at jeg er syg, at jeg er død.
- Vil du ringe? - Ja, jeg ringer.
Hun må have skrevet en masse pæne ting om mig.
At jeg er en gentleman, en prins.
- Hvilket hotel er de på? - Manhattan.
Mr. og mrs. Charles St. James fra Toledo, Ohio.
Op med dig!
Øjeblik, Helen.
- Hallo, Wick. Er Don her? - Don? Nej.
- Ved du, hvor han kan være? - Skulle han ikke møde dig?
Han skulle møde os til frokost. Han ringede, at han var sent på den.
Mor er begyndt at tro, at jeg bare har opfundet ham.
Tror du, der er sket ham noget?
Sludder.
Men han ville da have ringet, hvis han var okay.
- Hvor ringede han fra? - Jeg ved det ikke.
Jeg tror, jeg ved det. Han er ude af byen.
- Hvor? - Philadelphia.
- Hvad laver han der? - Der er en stilling hos Enquirer.
Don skrev til dem, telegraferede, og jeg tror, han tog et tidligt tog.
Det har han ikke sagt et ord om.
Jeg måtte heller ikke sige noget. Det skulle være en overraskelse.
- Skulle det? - Ja.
Han kunne nok ikke møde de rigtige med det samme. Sådan er det jo.
Det ville være dejligt, hvis han fik det og begyndte at arbejde.
Eller ville det?
Ham i Philadelphia og mig i New York.
Det skal du ikke fortælle ham, at jeg sagde, vel?
- Naturligvis ikke. - Jeg kunne ikke forstå...
hvorfor en som Don, en med så meget talent...
sådanne glimt af sand funklen...
Jeg er måske forudindtaget. Hvad laver du?
- Ikke noget. - Hvor kom den flaske fra?
- Den rullede bare ud. - Fra sofaen?
Ja.
Jeg gætter på, Don tog et tidligt tog og...
- Er det Dons flaske? - Hvorfor tror du det?
Der var en flaske, første gang vi så hinanden.
- Var der? - Den faldt ud af hans lomme.
Det var til mig. Det er også min.
Du kan lige så godt høre familieskandalen. Jeg drikker.
Don synes, jeg drikker for meget. Jeg lovede at gå på vandvognen.
Jeg gemte flasken, så han ikke så den.
Det gør mig ondt.
Jeg skulle ikke have spurgt.
Det angår ikke mig.
Glem det.
Jeg må hellere komme tilbage til hotellet.
Don er der sikkert allerede.
Og tænk ikke på det. Jeg skal intet sige til ham.
- Tak. - Farvel.
Jeg er ked af det. Du må ikke gå, ikke sådan.
Hold mund, Don. Jeg skal hjælpe dig ned.
Tusind tak for Philadelphia-historien.
Godt forsøgt.
- Det ser fjollet ud. - Lyt ikke til ham.
Det behøver hun heller ikke. Se lige på os.
Hvad skal alt det dække over?
Don var nervøs over at skulle møde dine forældre, så han tog et par drinks.
Kom nu. Hun ville have opdaget det før eller siden.
Hold op, begge to.
Don er lidt fuld. De fleste drikker lidt.
Mange bliver fulde en gang imellem.
Ja, de heldige, de kan drikke eller lade være.
Men så er der dem, der hverken kan drikke eller lade være.
Det, jeg prøver at sige, er, jeg er ikke en, der drikker.
Jeg er dranker. De måtte engang sende mig væk.
- Han var i behandling. - Som ikke virkede.
Ser du, første gang vi mødtes, skulle jeg have været så anstændig...
at blive fuld for din skyld.
For min skyld? Vi taler om dig.
- Er det virkelig så slemt? - Ja, det er det.
Kan vi tale om det i morgen, når du er kommet til dig selv?
Helen har hørt fakta. Det er, hvad der er.
Ja, jeg har hørt dem, og de er ikke rare.
Du er trods alt ikke bedrager eller morder.
Du drikker for meget, og det er ikke dødeligt.
En behandling virkede ikke. Der er andre.
- Naturligvis. - Det lyder bekendt.
Men der må være en grund til, at du drikker.
- Den rette læge burde kunne finde den. - Jeg er langt foran den rette læge.
Jeg kender grunden. Det er mig, den, jeg er.
Eller rettere, hvad jeg ikke er... hvad jeg ville være og ikke blev.
Hvad er det, du så gerne vil være og ikke er?
Forfatter.
Fjollet, ikke?
På universitetet gik jeg for at være et geni.
Skolebladet blev ikke trykt uden en af mine historier.
Jeg var noget. I Hemingway-stil.
Jeg nåede toppen, da jeg var 19.
Solgte et stykke til Atlantic Monthly, der blev gentrykt i Reader's Digest.
Hvem vil være på universitetet, når han er Hemingway?
Min mor købte en helt ny skrivemaskine.
Jeg flyttede direkte til New York.
Det første, jeg skrev, var ikke helt rigtigt.
Og jeg droppede den anden. Offentligheden var ikke helt klar.
Jeg begyndte på den tredje og fjerde.
Men da begyndte en eller anden at se mig over skulderen og hviske...
med en tynd klar stemme som en violins E-streng.
"Don Birnam," hviskede han.
"Det er ikke godt nok, ikke på den måde.
Hvad med et par drinks, bare for at få den i gang?"
Så jeg tog et par stykker. Det var en rigtig god idé.
Det gjorde hele forskellen. Jeg kunne pludselig se det hele.
Den store romans tragiske forløb, smukt proportioneret.
Men før jeg kunne gribe den og kaste den ned på papiret...
forsvandt virkningen, og alt forsvandt...
som en luftspejling.
Så var der fortvivlelse. Jeg drak for at modvirke den.
Og så en til for at modvirke modvirkningen.
Jeg sad foran skrivemaskinen og prøvede at presse...
en side ud, der var bare halvgod.
Og så kom ham fyren igen.
Hvad for en fyr? Hvem snakker du om?
Den anden Don Birnam. Der er to af os...
Dranker-Don og forfatter-Don.
Drankeren sagde til forfatteren:
"Kom nu, din idiot. Lad os få noget godt ud af den bærbare.
Lad os stampe den. Der er en pantelåner på 3rd Avenue.
Den er altid god for 10 dollars.
Endnu en drink, endnu en druktur, endnu et gilde, endnu en soldetur."
Sådan nogle morsomme ord.
Jeg har prøvet at bryde med den fyr mange gange...
men det virker ikke.
Jeg fik endda engang fat i en pistol og nogle kugler.
Jeg ville gøre det på min 30-års fødselsdag.
Her er kuglerne. Jeg solgte pistolen for tre flasker whisky.
Den anden Don ville have, at vi skulle drikke først.
Han vil altid have os til at drikke først.
En mislykket forfatters mislykkede selvmord.
Så du er ikke forfatter. Hvorfor laver du ikke noget andet?
Jo, da, find et rart job.
Revisor, ejendomsmægler.
Jeg er ikke modig nok.
De fleste mænd lever en tilværelse i stille desperation.
- Jeg kan ikke klare stille desperation! - Men du er forfatter.
Du har alt, hvad der skal til... fantasi, vid, medlidenhed.
Kom nu. Lad os se sandheden i øjnene.
Jeg er 33. Jeg lever af min brors barmhjertighed.
Gratis kost og logi...
50 cents om ugen til cigaretter...
en billet her og der til et show eller en koncert.
Af hans hjertes godhed.
Og det er et stort, tålmodigt hjerte.
Jeg har kun støttet dig...
Hold kæft! Jeg har aldrig lavet noget.
Jeg laver ingenting. Jeg kommer aldrig til at lave noget!
- Nul, nul, nul. - Nu holder du kæft.
- Vi får styr på det. - Se.
Wick har den ulykke at være min bror.
Du kom bare tilfældigt ind i det.
Hvis du ved, hvad der er bedst for dig, vender du dig om og går.
Og gå hurtigt, se dig ikke tilbage.
Laver du ikke noget kaffe? Stærk, tre kopper.
Gør dig selv en tjeneste. Gå så. Af sted.
Fordi jeg har en rival? Fordi du er forelsket i det her?
Du kender mig ikke. Jeg vil kæmpe og kæmpe og kæmpe.
Buk dig.
All right.
Det er tre år siden.
Det er længe at kæmpe, at tro.
Hun ved, hun holder et barberblad, men hun vil ikke give slip.
- Tre år. - Og hvad?
- Hvordan ender det? - Det har jeg ikke fundet ud af
Skal jeg sige Dem det?
Fyren ser en dag sig selv i øjnene og får fat i pistolen igen.
Hvis han kun har $1,10, tager han op på toppen af Empire State Building.
Og så...
Eller man kan gøre det for 5 cents i undergrundsbanen under et tog.
Tror du?
Hvad nu, hvis Helen har ret, og han sætter sig og laver noget godt?
Og det trækker ham op og ud af det.
Den fyr? Ikke herfra, hvor jeg sidder.
Åh, hold kæft! Jeg gør det nu! Det er der alt sammen. Du hørte det.
- Ja, mr. Birnam. - Det er derfor, jeg ikke tog væk.
Jeg kan være helt alene og sidde ved min skrivemaskine.
Denne gang gør jeg det!
- Måske gør De. - Tak.
- Har jeg betalt? - Ja, mr. Birnam.
Farvel. Jeg tager hjem.
Denne gang har jeg det. Jeg vil skrive!
Held og lykke.
"Flasken."
"Af Don Birnam."
"Til Helen af mit hele hjerte."
Du havde en flaske til. Du ved det.
Hvad gjorde du af den? Du er ikke skør. Hvad gjorde du af den?
"Harry og Joes hvor god alkohol fås"
Det var så smukt, så vidunderligt
Stjernerne over os skinnede
Vi var alene
- Regningen, tak. - Værsgo, d'herre.
- Ja? - En gin vermouth til, tak.
Så gerne.
Tak.
- Hvor er badeværelset? - Derovre.
Hvad med en nellike til knaphullet?
Nej tak.
Tak.
- Vaske hænder? - Tak.
Sådan.
- Ville du tørre mine sko? - Så gerne.
- Nellike? - Jeg har allerede taget en.
- Gjorde De? - Til en meget rar dame.
Ja.
Tak.
- Det er ham! Der er han! - Sad De her?
Undskyld?
Du tog damens taske, ikke sandt? Kom her med den.
- Naturligvis. - Få fat i politiet!
Nej, George. Det er lige meget, når bare jeg har tasken.
Kig i den. Det kan være, han tog noget.
- Ti dollar, for at være præcis. - Jeg burde sparke tænderne ind på dig.
- Han er fuld. - Kom så. Ud herfra.
- Hvad med regningen? - Det er derfor, jeg lånte af damen.
Jeg havde ikke nok. Jeg kommer tilbage og betaler resten.
Du viser dig ikke her igen! Mike!
- Få ham ud herfra. - Der var en, der stjal en taske
Alle!
Jeg forsikrer jer, jeg er ingen tyv! Jeg er ikke tyv!
Stop, Helen. Hold op.
Jeg er okay. Jeg kan bare ikke tale.
Hold nu op!
Du klarer den aldrig.
Du når aldrig pantelåneren. Der er halvanden blok.
- Det er da ikke søndag, vel? - Hva'?
- Jeg spurgte: "Er det søndag?" - Nej. Lørdag. Hvorfor?
Men der er lukket. Der er ikke andet, der er lukket.
Der var vel nogen, der døde.
"A. Bloom Lån"
"Forenede pantelånere Lån"
"Kontanter -Juvelér"
- Hvad er der galt med Dem? - Hvorfor har de alle sammen lukket?
De har alle sammen lukket.
- Ja, da. Det er Yom Kippur. - Hvad er det?
- Yom Kippur, en jødisk helligdag. - Er det?
Og hvad med Kelly's og Gallagher's?
De er også lukket. Vi har en aftale.
De holder lukket på Yom Kippur, og vi holder lukket på St. Patricks.
Det er en god vittighed. Det er rigtig morsomt.
Ja, mr. Birnam?
Hvad skulle det være?
Giv mig en, Nat. Jeg er ved at dø. Bare en.
Jeg troede, De var hjemme og skrive den bog.
De laver sjov med mig, grusom sjov, Nat.
Giv mig en.
Jeg betaler, når jeg kan, men lad mig ikke dø her.
Ingen kredit, og De ved det.
All right. Det er velgørenhed. Jeg beder dig. Giv mig en.
Ja. En.
En er for meget, og hundrede er ikke nok.
Det er det hele.
Kom nu, Nat. Du må få min skrivemaskine.
Jeg er ingen forfatter. Det er Dem, der er det.
- Vær nu sød. - Gå væk.
- Vær nu sød. - Jeg mener det. Forsvind herfra.
Hvem er det?
Det er mig.
Mr. Don Birnam, som jeg lever og ånder.
Hvis De kommer pga. vores stævnemøde, er De så ikke lidt sent på den?
Hvis De kommer for at undskylde, nej tak. Tak, men nej.
Spar på savlet. Jeg har fået nok af Dem. Så abso.
Hvad tror De, jeg er? Jeg brød en forretningsaftale.
Jeg købte en selskabstaske, en ansigtsbehandling, en ny frisure.
Det kan De udsætte Deres fine venner for, men ikke mig.
- Forstået? - Gloria.
Okay, hvad vil De, Mr. Don Birnam, Esquire?
Jeg har brug for penge.
- Hvad har De? - Kunne du give mig lidt penge?
Er De vanvittig? Vær ikke "latter."
Forsvind. Ned ad trappen. Fortsæt.
Jeg ventede den halve aften, som om det var mit første stævnemøde.
Den anden halvdel græd jeg.
- Hvor meget? - Kunne jeg få ti eller fem?
Lad mig se.
De ser syg ud, mr. Birnam. Har De feber eller noget?
Jeg har det godt nu.
Tusind tak. De holder lidt af mig, ikke?
Selvfølgelig, Gloria.
Gloria, hvem er det derude?
Kommer nu.
Hvad er det for et sted?
Jeg taler til dig.
Godmorgen, solskin. Hvordan har hovedet det?
Hvor er jeg? Hvad er det for et sted?
Det her? Det er Tømmermandsplads.
- Hvad er det for et hospital? - Alkoholiker-afdelingen.
- Hvordan har hovedet det? - Det gør ondt.
Vi troede, du havde et brud, indtil vi så røntgenbillederne.
Det var helt. Bare en let hjernerystelse.
Hvorfor er jeg på alkoholiker-afdelingen?
Gør du nar? Vi kiggede på dit blod. Ufortyndet sprut.
96 procent.
- Hvad dag er det? - Søndag. Er det dine?
Du og ham den farvede blev klædt af på same tid.
- De faldt ud af en eller andens bukser. - Det er mine. Er du læge?
Jeg er plejer, og hedder Nolan. De kalder mig Bim.
- Kald mig Bim. Hvad hedder du? - Birnam.
- Hvad slags Birnam? - Don Birnam.
- Hvor bor du? - 209 East Vir...
- Hvad skal du bruge det til? - Postkortet.
- Hvad for et postkort? - Til dine forældre, så de ved...
hvor skattebassen er og kan hente ham, når han har det bedre.
Ingen adresse.
Vi får den fra telefonbogen eller oplysningen eller din tegnebog.
Hør nu. Intet kort, forstået?
- Der er ingen, der henter mig. - Ledelsen insisterer.
Hvis vi lod jer gå alene, gik en del af jer ikke hjem.
I ville bare gå på den nærmeste bar og ryge lige tilbage...
det, vi kalder "piskesmæld."
Jeg har det lige så godt som dig. Jeg kan tage herfra nu.
- Tror du det? - Hvor er mit tøj?
- Nedenunder. - Hvordan kommer jeg ud?
Den vej.
- Hvor tror du, du skal hen? - Ned efter mit tøj.
- Har du din udskrivelse? - Min hvad?
- Din udskrivelse. - Jeg har det fint. Luk mig ud.
- Tilbage med dig. Gå så. - Hænderne væk!
Kom her, Birnam.
- Er det et fængsel? - Halvt hospital, halvt fængsel.
Hør nu, Bim. Der er fem dollar i mit tøj.
Det er til dig, bare du ikke sender det kort.
- Kan ikke lade sig gøre. - Ingen skal vide det.
De kan lige så godt vænne sig til vores postkort.
- Hvad snakker du om? - Der bliver flere af dem.
- Du kommer tilbage. - Hold kæft!
Hør nu. Jeg kan få øje på en spritter med et lukket øje.
Du er spritter. Du kommer tilbage. Det gør de alle.
Ham, for eksempel. Kommer hver måned, ligesom gasregningen.
Og ham med brillerne. Endnu en stamkunde. Hans 45. gang.
Stor chef i reklamebranchen.
Dejlig fyr. Er kommet her siden 1927.
De gode gamle forbudsdage. Du skulle have været her dengang.
Det her er ingenting. Dengang var der virkelig gang i den.
Kun ståpladser.
Forbudstiden: Det var den, der fik de fleste af dem i gang.
Vær en god dreng og drik det her.
- Jeg vil ikke have det. - Du må hellere tage det.
Det bliver noget af et show senere.
- Det vil måske gå dig på nerverne. - Et show?
- Har du nogensinde haft delirium? - Nej.
- Det får du, brormand. - Ikke mig.
Skal vi vædde? Du er jo kun lige begyndt.
Vent, til du avancerer. Så begynder du at se dyr.
Du ved det om lyserøde elefanter? Det er løgn.
Det er små dyr, små kalkuner i stråhatte.
Dværgaber, der kommer gennem nøglehullerne.
Se ham derovre. Han ser biller.
Om natten ser han biller, der kravler overalt på ham.
Men det skal være mørkt.
Det var det, lægen lige sagde:
Delirium er en nattesygdom.
Godnat.
Hent remmene og lægen!
Få ham op på den voldelige afdeling.
Herovre.
Den voldelige afdeling. Få fat i elevatoren.
- Godmorgen. - Shh.
Er der noget galt deroppe? Er der noget galt?
- Har du det godt? - Ja, fint, tak.
- Har du været her hele natten? - Jeg venter på mr. Birnam.
Han har vel overnattet hos nogle venner.
- Han har venner på Long Island. - Hvad er det for en historie?
- Undskyld? - Jeg er hans værtinde.
Jeg ved, hvad der foregår. Jeg kender mr. Don Birnam.
Jeg vidste alt om ham den første uge, de flyttede hertil for fem år siden.
Hørte flaskerne klirre i skraldespanden.
Jeg ved alt om Dem. De er Helen St. James.
De arbejder på Time, og de er hans veninde.
Jeg ved også, at han ikke er hos venner på Long Island.
Han er på endnu en druktur, og De ved, jeg har ret.
Kom nu ned, så skal jeg give Dem noget morgenmad.
Jeg har ikke lyst til morgenmad eller den snak, selv hvis De har ret.
Og det har jeg. Jeg kunne have smidt ham ud 50 gange...
sidste gang da to taxa-chauffører smed ham i gangen...
bevidstløs på gulvet, hvor mine lejere går ind og ud...
og børn er på vej i skole!
- Hold op! - Jeg smed ham ikke ud...
ikke så længe broderen kunne betale huslejen.
Og jeg kunne jo lide ham, han så så godt ud.
Han havde så gode manerer. Han havde altid en lille vittighed.
Hold op med at tale om ham, som om han var død.
Det ville være bedst for dig, hvis han var!
En flaske whisky, hurtigt.
- Må jeg tage frakken af først? - Nej!
Ingen vittigheder. Ingen spørgsmål. Bare en flaske whisky.
- $2.15. - Kom nu. Jeg har brug for den sprut.
Jeg vil have den, og jeg får den, forstået?
Jeg går herfra med den flaske på den ene eller den anden måde.
Miss St. James? Han er kommet tilbage. Han er ovenpå.
Det er mrs. Deveridge. Ja, han er oppe i sin lejlighed.
Jeg hørte ham råbe.
Åbn nu døren, vil du ikke nok.
Don, luk mig ind. Jeg ved, du er der. Åbn nu døren.
Don, kan du ikke høre? Jeg vil hjælpe dig.
Don, jeg går ikke. Skal jeg gå ned...
og få viceværten til at lukke mig ind med hovednøglen?
Dave?
- Ja, mrs. Deveridge? - Kom med hovednøglen.
Kom så.
- Tusind tak. - Vi må hellere gå med.
- De kan ikke gå derind alene. - Det er okay. Tak.
Kom, Sophie. Lad os gå.
- Don, min kære. - Forsvind, Helen.
- Jeg er her for at hjælpe dig. - Nej.
Se dig nu. Du vil op, Don. Læg armen om min skulder.
Du tager et bad, og jeg hjælper dig med barberingen...
og du vil spise og sove...
og når Wick kommer tilbage, er alt okay.
Nej! Lad være!
- Hvad er der? - Den væg.
- Hvad for en væg? - Musen og flagermusen.
- "Musen og flagermusen"? - Hullet i væggen bag dig.
- Der er ikke noget hul i væggen. - Jo, der er.
Det er der ikke. Se selv. Kom nu.
Kom nu, Don. Se.
Se?
Alt er okay. Jeg bliver hos dig.
Det er små dyr, altid små dyr, sagde Bim.
Det giver ingen mening, Don.
Ved du, hvad Nat sagde om slutningen?
Sådan...
eller sådan.
Sådan eller sådan.
Hvor skal du hen, Don?
"Lån gives for overfrakker og pelse"
- Giv mig lånesedlen. - Nu ingen scener.
Giv mig nu sedlen.
Gå ikke ind og hent den nu. Det ville se mærkeligt ud.
Skammer du dig over, hvad pantelåneren vil tænke?
- Det er lige meget, hvad jeg tænker. - Wick får din frakke igen.
Du kunne ikke have taget armbåndet eller lønsedlen? Det skulle være frakken!
Den, der førte os sammen? Hold op med at være sentimental.
Det er jeg, Don. Jeg forsikrer dig. Det er slut. Det er dødt.
De sidste tre år kunne de ikke tale mig fra dig.
Jeg var den eneste, der virkelig forstod dig.
Jeg vidste, der var en kerne af noget. Det er der også.
Nu ved jeg, hvad det er: En svamp.
For at fylde den vil du gøre alt, der er hensynsløst, selvisk, uærligt.
- Jeg bad dig ikke at lave en scene. - Så giv mig sedlen.
- Ikke nu. Vær nu sød. - Jeg vil ikke have pengene!
Du kan blive så fuld, du lyster, jeg er ligeglad!
Tak.
Der kom en herre for lidt siden. Hvor meget gav De ham for den?
- Hvorfor? - Jeg vil have den tilbage. Det er min.
- Det er Deres? - Det er okay. Han havde lov.
- Hvor meget gav De ham? - Han ville ingen penge have.
- Han ville bytte den. - Bytte? For hvad?
Noget, han havde stampet her for længe siden.
- Hvad? - En pistol.
En pistol.
Hvis De vil have frakken tilbage, kan jeg...
"Med hensyn til gudstjenesten, kære gamle Wick...
så anbefaler jeg ingen blomster, og et par gode vittigheder.
Farvel."
Hvad er der, Helen?
Hvad er der galt?
Ikke noget.
Dave gav mig nøglerne. Jeg troede ikke, du var her.
- Hvad vil du her? - Jeg kunne ikke få fat i en taxa.
Jeg tænkte, jeg kunne låne en frakke, omstændighederne taget i betragtning.
Naturligvis. Hvad med min regnfrakke?
Sjovt nok, at vi efter alle disse år skulle ende, ligesom vi mødtes.
- Jeg med din regnfrakke. - Og jeg med din leopardpels.
Jeg får altid mere ud af handelen.
Farvel, Helen.
- Hvad leder du efter? - Jeg tænkte, at du måske...
havde noget til mit hår.
- Vil du have min bowler? - Hvad som helst. Et tørklæde.
- Værsgo. - Tak.
Hej så længe.
Der var lidt whisky tilbage i flasken, da jeg gjorde rent.
- Var der? - Vil du vide, hvor jeg gjorde af den?
- Vil du ikke have en drink, Don? - Nej.
Her er den. Lige her. Vil du ikke have en? Bare en.
- Hvad pønser du på? - Ingenting.
Jeg skammer mig bare over den måde, jeg talte til dig på...
som en snæversynet, ufølsom afholdskvinde fra provinsen.
Jeg sagde, at jeg ikke har lyst til en drink. Ikke nu.
Kom nu, Don. Bare en. Jeg tager en sammen med dig.
Jeg har ikke travlt. Det er en let dag på kontoret.
Helen, der er et par ting, jeg vil ordne, før Wick kommer.
Lad mig nu blive.
Jeg vil ikke lyde grov, men du er nødt til at gå.
- Her, Don. - Du er meget sød.
Farvel.
- Lad mig ikke bukke mig forgæves. - Du har brug for det, Don. Drik det.
Du skal drikke det. Jeg henter mere. Lige så meget, du vil have.
- Hvad er det for noget snak? - Jeg vil hellere have dig fuld end død.
- Hvem vil være død? - Lad være med at lyve.
Giv mig den!
Gå nu. Uden vrøvl.
Og tilkald ikke naboerne. Det vil ikke hjælpe.
Jeg skal nok lade være. Du har besluttet dig.
Men kunne du fortælle mig hvorfor?
Det er det bedste for alle: Dig, Wick og mig.
- Det er ikke sandt. Vi elsker dig. - Så for mig. Selvisk igen.
- Det er et trist farvel, Don. - Se sådan på det:
Det er en formalitet. Don Birnam er allerede død.
- Han døde i weekenden. - Gjorde han? Af hvad?
Mange ting. Alkohol. Moralsk anæmi.
- Af frygt, skam, delirium! - Nå, den Don Birnam!
- Og nu vil du dræbe den anden? - Hvilken anden?
Der er to Don'er. Du sagde dranker-Don og forfatter-Don.
Det var bare en smart talemåde. Der er kun en Don.
Han er færdig.
Jeg er okay. Jeg har endnu styrke nok.
Det ved jeg. Jeg kan se det. Spild den ikke på en aftrækker.
Lad mig få det overstået. Skal jeg give endnu et løfte, jeg ikke kan holde?
Jeg vil ikke have dit løfte. Du skal ikke give et løfte...
til andre end Don Birnam.
Det er for sent! Jeg ville ikke vide, hvordan jeg skulle begynde!
Den eneste måde er at holde op. Der er ingen anden behandling.
- Umuligt. - Andre er holdt op.
Folk med et formål, med noget at lave!
- Men du har talent og ambition! - Talent! Ambition!
Det er dødt for længe siden. Det er druknet.
Det driver rundt i en oppustet mave i en sø af alkohol.
Nej, det gør ej. Du har det stadig.
Hold op med at holde mig hen, Helen. Det er for sent.
Der er ikke flere skriverier i mig. Hvad forventer du? Et mirakel?
Ja! Hvis bare jeg kunne få dig til...
- Hvem er det? - Det er mig, mr. Birnam.
- Hvad er der, Nat? - Jeg har noget til Dem.
- Jeg håber ikke, jeg forstyrrer. - Hvad er det?
De ved, da De havde den ulykke? Bagefter fandt jeg den her...
sejle rundt på Nilen.
Hun skriver godt. Jeg har givet hende lidt olie.
Og jeg gjorde det ikke, så De kan stampe hende.
- Lad mig tage den, Nat. - Goddag, miss.
- Tak, Nat. - Hvordan har syrenerne i Ohio det?
Tja, Don, her er den. Hvad siger du nu?
- Om hvad? - Den.
En eller anden sendte den tilbage. Hvorfor? Fordi du skal leve.
Fordi du skal skrive. Jeg bad ikke om et stort mirakel.
Skrive med de hænder og en uskarp hjerne?
Den skal nok blive skarp.
Og jeg sidder der og stirrer på det hvide stykke papir, bange.
Nej, du gør ej. Du har glemt, hvordan det føles at have det godt.
- Hvad skal jeg skrive om? - Det, du altid har ønsket.
Hvor er den side, jeg fandt? Flasken. Af Don Birnam.
- Hvad skulle det være? - Om et ødelagt liv.
Om en mand og en kvinde og en flaske.
Om mareridt, rædsler, ydmygelser...
alle de ting, jeg vil glemme.
Skriv det ned. Få det ud på den måde.
Fortæl det hele: "Til rette vedkommende."
- Og det angår så mange. - Ja.
Jeg laver noget morgenmad.
Vi har en hel del mælk.
Som du så, fandt jeg ikke engang den første linie.
Du kunne ikke skrive begyndelsen, for du kendte ikke slutningen.
Nu...
Nu kender du slutningen.
Jeg sender en til Bim...
en til lægen, der lånte mig sin frakke...
og en til Nat.
Forestil dig Wick stå foran en boghandel.
Store pyramider af min bog, en roman af Don Birnam.
- "Det er min bror, ser De." - "Det er min fyr."
- "Har jeg ikke altid sagt det?" - Jeg skriver om weekenden.
- Hvorfor ikke? - Som jeg stod der og pakkede.
Men mine tanker var ikke ved kufferten.
De var ikke med på weekend.
Og det var skjorterne, jeg lagde i den heller ikke.
Min hjerne hang uden for vinduet.
Den hang blot en halv meter nede.
Og ude i den store betonjungle...
hvor mange er der mon som mig?
Stakkels, besatte fyre der brænder af tørst...
De virker komiske på resten af verden...
som de vakler blindt mod endnu en druktur...
endnu et gilde, endnu en soldetur.
"Slut"
Danish